La Junta de Protecció a la Infància de Barcelona 1908-1985
![](/daisy/Materials/img/uoc_masterbrand.png)
Índex
- Introducció
- Objectius
- 1.La irrupció de la infància en la història. El canvi de paradigma social a l'inici del segle fins i tot des que va fer la seva irrupció com a subjecte social al final del segle XX
- 2.La Junta de Protecció a la Infància de Barcelona: claus del seu naixement, del seu
funcionament institucional i del seu recorregut històric
- 2.1.La Llei i el Reglament
- 2.2.El model d'institució de les juntes: heure del model ''antic règim''
- 2.3.Claus per a entendre el recorregut històric de la Junta de Protecció a la Infància de Barcelona
- 2.4.Les fases històriques de la institució: breu recorregut històric
- 2.4.1.El període 1911-1931: restauració i dictadura de Primo de Rivera. La tensió entre beneficència i Acció Social
- 2.4.2.La Segona República (1931-1939): els intents de consolidar un nou model d'intervenció social
- 2.4.3.El franquisme (1939-1975): la recuperació acrítica del model assistencial de la Restauració i la progressiva deterioració de la intervenció beneficoassistencial
- 2.4.4.Algunes consideracions entorn de les polítiques d'infància de la Generalitat de Catalunya des de 1981. El final de l'aventura històrica de la JPMB
- 3.Proposta de conclusions
- Resum
- Glossari
- Bibliografia
Introducció
Objectius
-
Ubicar temporalment i espacialment l'aparició de les primeres intervencions socials amb la infància.
-
Inscriure aquest fets en un discurs que pugui explicar la creació de la JPIB i el seu recorregut sociohistòricament.
-
Explicar els orígens de les intervencions socials amb la infància en el nostre context cultural.
-
Identificar i operar amb els perfils bàsics que expliquen les juntes de protecció a la infància, ubicant-les en els corrents de l'època: higienisme, correccionalisme, assistencialisme, normalització, etc.
-
Identificar les claus bàsiques del funcionament institucional de la JPIB.
-
Adquirir una visió diacrònica de la història de la JPIB, identificant-ne les fases i etapes principals.
1.La irrupció de la infància en la història. El canvi de paradigma social a l'inici del segle fins i tot des que va fer la seva irrupció com a subjecte social al final del segle XX
1.1.Infància i història. Concepte i espai de representació social
1.1.1.La invisibilitat del nen en la història
1.1.2.La infància com a invent modern
"[...] és a partir del segle XVIII, coincidint amb l'assentament de la societat burgesa, quan es detecta una ocupació social cap a la infància, ocupació que no trobem tan generalitzada fins a aquestes dates."
J. L. Lecercle (1973). Emilio en la historia A J. J. Rousseau. Emilio o de la educación. Barcelona: Fontanella.
1.1.3.La infància en la història
1.1.4.Com opera el significant infància en l'actualitat?
"[...] tot ser humà menor de 18 anys, excepte que en virtut d'una llei que li sigui aplicable hagi adquirit la majoria d'edat abans."
1.2.La Protecció a la Infància com una conseqüència més del triomf del ''model d'estat social-assistencial''. Els continguts ''higienistes'' de la protecció a la infància
1.2.1.El canvi de polítiques socials al final del segle XIX i el protoestat social
-
D'una banda, tot el moviment higienista, en el doble vessant d'higiene sanitària i social.
-
D'una altra banda, en la direcció que sembla dibuixar-se quan el poder pren consciència que havia d'integrar, per mitjà del pacte social (i amb participació social), algunes de les demandes de protecció i de seguretat social que el proletariat estava reivindicant, per a evitar que aquest acabés morint de fam, i evitant també de passada més convulsions socials.
-
I, en tercer terme, amb l'ús instrumental de l'educació, i de l'escola. Des de la funció que s'hi assigna relacionada amb l'educació moral.
Clavegueram i sanejament moral"Aigua, clavegueram i sanejament moral" seran els tres eixos de la intervenció en aquest sentit a la Barcelona del final del segle XIX, com ens recordaran H. Capel i M. Tatjer (1991).
I també ens recordaran com "la burgesia, cada vegada més atemorida pel record del sexenni revolucionari i la contemplació de l'ofensiva proletària, es fa cada vegada més conservadora i dissenya un ampli i refinat programa de submissió de les classes populars, alhora que de millora de les seves condicions de vida, amb la condició d'allunyar el perill de la subversió".
1.2.2.Les noves lògiques d'intervenció
1.2.3.Les propostes higienistes de protecció a la infància
2.La Junta de Protecció a la Infància de Barcelona: claus del seu naixement, del seu funcionament institucional i del seu recorregut històric
"D'alguns anys ençà, i en virtut d'iniciatives que seran sempre títol de glòria per als seus autors, tenen ressò en la nostra legislació les reclamacions, de vegades sorolloses, de les masses obreres, dignes de ser ateses per raons de justícia i de conveniència social. La justícia i la caritat exigeixen també amb imperi que no es desatengui el nen, que és obrer del demà, i la seva mateixa debilitat ha de ser nou estímul perquè a protegir-lo i auxiliar-lo acudeixi l'acció tutelar de l'Estat, coordinada i compenetrada amb l'acció social."
"El Ministre que subscriu (J. Sánchez Guerra, Ministre de Governació), profundament convençut de la ineficàcia de tota obra que no busqui fonament i empara en les forces vives del país, no aspira a crear nous espais burocràtics, ni a establir una sèrie de preceptes que declarin teòricament en la Gaceta (BOE) la protecció a la infància, sense cap altra realitat pràctica. Cerca, i per a això requereix el savi concurs de les Corts, la col·laboració de totes les persones posen el seu pensament en la prosperitat de la Pàtria, senten en el seu cor el foc de la caritat.../... Desitja franquejar camins que facilitin generoses iniciatives de persones i de col·lectivitats que avui veuen detinguts per traves legals, no per bé intencionades menys danyoses, els impulsos de la seva acció nobilíssima."
"S'obeeixen, però no es compleixen."
2.1.La Llei i el Reglament
Citació"Queden subjectes a la protecció que aquesta llei determina els nens menors de deu anys. La protecció comprèn la salut física i moral del nens, la vigilància dels quals ha estat lliurada a la lactància mercenària o estiguin en Cases-bressol, Escola, Taller, Asils... i el que directament o indirectament pugui referir-se a la vida dels nens durant aquest període."
Article 1 de la Llei de protecció a la infància, de 12 d'agost de 1904 (Gaceta -BOE- del 17 d'agost).
-
El Consell Superior constituït en el Ministeri de Governació, sota la presidència del ministre,
-
i juntes provincials i locals sota la presidència del governador civil i de l'alcalde respectivament.
-
Secció 1a., Puericultura i Primera Infància, encarregada, entre altres qüestions, del compliment "exacte" de la Llei de 13 de març de 1900, del control de matrones-nodrisses-dides, cases bressol, qualitat i abaratiment de la llet.
-
Secció 2a., Higiene i Educació Protectora, que tractaria de millorar les condicions higièniques dels centres, fer les estadístiques de mortalitat, els casos de sevícia, de l'extensió els mètodes Fröebel i Manjón, etc.
-
Secció 3a., Mendicitat i Vagància, encarregada bàsicament de l'aplicació de la Llei de 23 de juliol de 1903 i de la creació d'un registre de classificació dels menors recollits.
-
Secció 4a., de Patronat i Correcció Paternal, que vetllava per l'estricte compliment de La llei de 26 de juliol de 1878, de recollir i denunciar al Consell els casos de maltractaments i corrupció de menors, d'afavorir la intervenció amb els fills dels penats, i d'acollir els joves de "reforma paterna", etc.
-
Secció 5a., Jurídica i Legislativa, encarregada de proposar les millores legislatives necessàries, segons el que s'havia fet en altres països, d'organitzar congressos i assemblees protectors, encaminats a la creació d'una lliga internacional de protecció a la infància, etc.
-
Les quantitats consignades en els pressupostos generals de l'Estat.
-
El producte de les publicacions.
-
Els donatius i subvencions que particulars o associacions volguessin aportar a la institució.
2.2.El model d'institució de les juntes: heure del model ''antic règim''
"... les entrades i localitats de tot espectacle públic, amb destinació a les juntes de protecció a la infància i de repressió de la mendicitat."
(Llei de pressupostos de 1911).
2.3.Claus per a entendre el recorregut històric de la Junta de Protecció a la Infància de Barcelona
2.3.1.La situació en què sorgeix
La situació demogràfica
Les condicions de vida
Els ''trinxeraires''
"En una ciutat populosa com Barcelona és notori el nombre de nois completament abandonats per les seves famílies, expòsits en gran part, que viuen sense ocupació, que caminen de carrer en carrer i de plaça en plaça, dormint al ras en els pòrtics de les places, en les taules dels mercats, o sota les barques del moll, i tots aquests éssers, pel seu abandó, el seu gènere de vida, la seva misèria física i moral, són indefectiblement destinats a viure mesos i anys a la presó o en presidi; generalment són conduïts sovint a la casa consistorial, al calabós de la qual passen un o dos dies, però a aquells que no es pot processar perquè els fets dels quals se'ls fa càrrec ni tenen importància o no estan prevists en el Codi penal i passat ja el període d'una detenció purament i essencialment governativa (encara que en el fons il·legal) no hi ha altre recurs que posar-los en llibertat per a tornar als pocs dies, i de vegades hores, a ser detinguts per fets anàlegs."
La citació l'ha pres Capel i Tatjer (1991) de P. Armengol i Cornet (1885), La Escuela de Reforma, p. 54.
2.3.2.Claus del funcionament institucional
La regulació legislativa
La composició de les juntes: els diversos escenaris de la democràcia participativa
Les juntes de protecció a la infància com a instrument de l'acció politicoadministrativa
El primer canvi de nom de les juntes de protecció a la infància i la incorporació de la ''repressió de la mendicitat'': les primeres prioritats de la intervenció social
"Mentre s'augmenten els recursos econòmics de la Junta es limitarà, en el seu aspecte benèfic, a reprimir únicament la mendicitat infantil."
Els límits d'edat de la protecció a la infància
Les regulacions successives de les seccions de la Comissió Permanent
2.4.Les fases històriques de la institució: breu recorregut històric
2.4.1.El període 1911-1931: restauració i dictadura de Primo de Rivera. La tensió entre beneficència i Acció Social
Les primeres actuacions de la Junta. Una altra vegada els trinxeraires
![Figura 1. El model d'intervenció de la JPIB](http://materials.cv.uoc.edu/daisy/Materials/PID_00151726/html5/img/02520_m8_01.gif)
El Grup Benèfic Wad Ras: centre modèlic de la Junta
"Per això la Junta s'ha apartat de la idea d'un asil per a abandonats fundant tan sols un Alberg Provisional, on aquests romanen únicament el temps necessari per al seu estudi i classificació amb l'objecte de fixar amb tot coneixement del cas la seva ulterior destinació.../... Es proposa retornar-los al si de la societat convertits en veritables ciutadans, en homes útils, en intel·ligències i braços al servei de la civilització.../... a fi que no romanguin en el reformatori o en l'asil sols que el temps necessari per a la seva reforma, la seva instrucció i la seva educació.../... l'asil públic, no és el lloc més apropiat per a preparar els nens per a la lluita per la vida enmig de les complexitats de la nostra moderna societat..."
(Memòria JPIB, 1911-1912).
Altres actuacions d'aquesta primera etapa
La tasca de la Junta del Director
L'Obra Tutelar Agrària (OTA)
"[...] l'emergent moviment de "regeneracionisme" naturalista i rural que es desenvolupa en la sensibilitat col·lectiva de la segona meitat del segle XIX, a la qual no són alienes les noves tendències pedagògiques que acabaran conformant el moviment de l'Escola Nova."
(Santolaria, 2000).
2.4.2.La Segona República (1931-1939): els intents de consolidar un nou model d'intervenció social
Un resum molt interessant sobre l'acció social en aquesta època pot trobar-se en la introducció històrica general que fa Montserrat Carbonell sobre les diferents fases de l'acció social a Catalunya, en particular, i a Espanya en general, a R. Aguilar y Cestero, M. Carbonell i Esteller (Dir.), I. Gimeno i Cases, i J. Montiel Pastor (2004).
El període republicà: els intents de creació d'una xarxa de serveis socials públics
"l'assistència social, ha permès suplir a força de serveis organitzats per l'estat, amb les màximes garanties de rendiment, allò que la beneficència abandonada als sentiments caritatius individuals realitzava d'una manera anàrquica, dispendiosa, incompleta i gairebé sempre amb gravíssimes deficiències. .../...
El nou concepte d'Assistència social a la llarga ha cristal·litzat sota el signe de l'educació: l'escola, el psicòleg educador, l'assistenta social formada com una educadora, han suplert a l'asil i a la germana de la caritat".
(Galí 1979, pp. 69-70).
-
Responsabilitat de l'Estat
-
Tècnica, com a bona filla del positivisme racionalista del segle XIX
-
Professional, enfront del voluntarisme altruista
-
Laica, com a resposta de la nova societat a les necessitats del moment enfront de les pràctiques corporatives i oligàrquiques
-
el que es dóna amb programes com el dels delegats de protecció a la infància, amb el nou tribunal de menors constituït amb l'arribada de la Segona República, que en el cas del de Barcelona estarà presidit per Eugenio Cuello Calón.
-
i, en un altre ordre de coses, però d'un elevat valor en l'estudi de la concreció històrica de la creació de la professió d'educador social, amb l'exemple del problema dels "horaris dels educadors del Grup Benèfic Wad-Ras", de 1932 (Sánchez-Valverde, 1995, i el lligall de l'AJPMB, f36).
L'Institut de Pedagogia Especial: 1935
"... destinat a la preparació d'educadors, mestres, directors d'internats que vulguin consagrar-se als nens irregulars".
"En la concepció actual de la Protecció a la Infància la capacitació del personal apareix com un dels mitjans primordials per a la deguda eficàcia, millor preparació es tradueix, forçosament, en millor protecció."
El Grup Benèfic Wad Ras (denominat J. J. Rousseau en aquesta etapa) en la Guerra Civil: la direcció de Frederic Godàs (1936-1938)
"... tallers d'aprenentatge hi havia en totes les Institucions de caràcter benèfic; però, sempre estaven orientats a la simple formació professional, deixant en mans de qui realitzava la formació l'explotació econòmica dels Tallers. La característica dels Tallers-Escola del Grup Benèfic va anar completament diferent de com funcionaven, per exemple els de l'Asil Toribio Durán, on els aprenents venien a ser com obrers de petites empreses. En el Grup Benèfic, els joves no tan sols eren capacitats manualment pels seus Mestres, sinó que ampliaven la seva formació escolar amb els coneixements teòrics de tot el relacionat amb la professió que lliurement havien escollit i sobretot s'ha de posar en relleu que mai van ser explotats econòmicament."
2.4.3.El franquisme (1939-1975): la recuperació acrítica del model assistencial de la Restauració i la progressiva deterioració de la intervenció beneficoassistencial
-
Les estructures d'atenció a la infància seran, en un primer moment, utilitzades com a instruments al servei de la repressió, dirigida, principalment durant els anys quaranta, directament contra els fills dels perdedors de la Guerra, tant des de les juntes de protecció de menors, com des de l'Auxili Social, com des de patronats com el de Mercè, que atenia amb recursos residencials de les juntes els fills, quan no els orfes (vegeu el lligall de l'AJPMB, f 812), dels presos, molts d'ells polítics.
-
Es reprivatitza el sistema, de caire caritatiu, i s'encarrega la gestió dels recursos públics a diferents ordes religiosos, amb una clara intencionalitat ideològica.
-
S'inicia una progressiva concentració i desmantellament de la xarxa de recursos socials existent i la seva substitució per un rosari de macroinstitucions de caràcter asilar i de quarter.
-
Es trenca, en definitiva, l'embrionari sistema de protecció social de la infància, entesa la protecció com a dret, i es torna a actuacions de tipus "paternalista, clientelar i graciós".
L'estat protector i paternalista
"Les funcions de beneficència, practicades amb un impuls primitiu de compassió, signifiquen un aspecte de la caritat; en canvi, en el concepte modern d'auxili social, es procura principalment, amb un criteri científic, de posar remei al mal."
(F. Mànich i J. Còrdoba, 1943, p. 16).
"L'interès pels problemes de la protecció infantil significa, a més d'un sincer amor als nens, una comprensió clara i concisa sobre un dels problemes importants de la riquesa nacional. Una gran quantitat d'habitants significa, per a una nació, una major força i una major riquesa".
(F. Mànich i J. Còrdoba, 1943).
"la guarda de l'ordre moral i la família"
(PPM, 1948, p. 11).
b) sotmetre-li les orientacions fonamentals que hagin de regir la política de sanejament moral i defensa dels costums,
c) realitzar com a instrument seu la funció moralitzadora i la defensa de les víctimes del vici de quatre maneres:
-
ajudant a l'Església en la seva funció social redemptora,
-
emparant les institucions socials que sorgeixin amb aquest mateix objectiu,
-
orientant l'acció de les autoritats,
-
i emprenent per si mateix les funcions vacants."
"El pensament social preventiu de l'educació, subratllat en demesia en el dret penal dels últims decennis, haurà de cedir en preponderància, encara que no desaparèixer."
(Mezger, 1942, pròleg).
L'Obra de Protecció de Menors, 1948
Les actuacions amb la infància en els quaranta, cinquanta i seixanta
Altres exemples del que es feia amb la infància
La crisi total del sistema
Sota el títol Los educadores especializados precisan gran formación, en aquestes dates es publica, en la revista de la JPBM, una ressenya sobre el CFEEB (vegeu Pro infància i joventut, Junta Provincial de Protecció de Menors de Barcelona, maig-juny 1970, núm. 129).
-
Necessitat d'una visió no solament "jurídica" del problema: incorporació dels plantejaments del treball social i de la intervenció educativa (en els orígens del problema, podem llegir, en La Vanguardia del 7 de març de 1976, un titular molt expressiu: Menys beneficència i més pedagogia).
-
Intervenció, el més propera possible al medi d'origen del nen/nena, trencant les dinàmiques asilars i solament institucionals, com exemple de la segregació. El 1977 la Comissió de Defensa dels Drets Humans del Col·legi d'Advocats de Barcelona elabora un informe sota el títol de Defensa y Alternativa a las instituciones benéficas, que defensa explícitament "la tornada dels nens a els barris" (vegeu també La Vanguardia del 12 i de 15 de febrer de 1978).
-
Conversió dels recursos residencials en uns altres "el més semblants" possible a les famílies: grups de màxim vint nens, amb reproducció de la vida familiar, en espais diferenciats, etc.
-
Pressupostos suficients.
2.4.4.Algunes consideracions entorn de les polítiques d'infància de la Generalitat de Catalunya des de 1981. El final de l'aventura històrica de la JPMB
-
en no haver fet una revisió profunda del cos legislatiu heretat del vell règim (proclamada en aquella direcció);
-
en haver de conviure amb situacions de manifestacions antidemocràtiques gravíssimes (cop d'estat del coronel Tejero, el febrer de 1981);
-
i en haver d'aplicar-se coetàniament amb el desenvolupament de l'estat de les autonomies,
La Llei de protecció de menors de Catalunya de 1985 i la dissolució de la JPMB
"la llei parteix d'un concepte restringit del terme «protecció de menors», que comprèn únicament la prevenció i el tractament de la delinqüència infantil i juvenil i la tutela de menors per defecte o per exercici inadequat de la pàtria potestat o de la guarda i custòdia".
(Llei de Protecció de Menors de Catalunya de 1985).
"La llei desenvolupa àmpliament les tres competències que comprèn el fi «protecció de menors» (A.- el tractament de la delinqüència infantil i juvenil; B.- la prevenció de la delinqüència infantil i juvenil; i C.- la tutela de menors per defecte o per inadequat exercici de la pàtria potestat o del dret de guarda i educació) amb les característiques especials de cadascuna d'elles. Existeixen, no obstant això, actuacions comunes a les tres competències que són, fonamentalment, les següents: facilitar a l'autoritat judicial de menors, representada pels Tribunals Tutelars de Menors, una aplicació òptima de les mesures que dictin, la qual cosa haurà de permetre, des d'ara, que no es redueixin a les d'internament, com era habitual; substituir els antics criteris de beneficència en què es basava la protecció a la infància i a la dona per la moderna concepció de servei públic; utilitzar personal especialitzat i interessar-se per la seva adequada preparació i formació permanent; respectar i preocupar-se activament pel procés educatiu, i introduir noves mesures pedagògiques que puguin oferir respostes adequades a les necessitats del menor."
I una referència als nois infractors
"rebuig de la idea que el delicte està determinat per les circumstàncies socials; falta d'interès en les causes del delicte; creença en el lliure albir del delinqüent a l'hora de transgredir la llei; i la defensa de la intimidació com a fi prioritari del sistema."
(Jueces por la Democracia, 2000).
3.Proposta de conclusions
-
La infància irromp com a subjecte i espai social de significació i referència amb l'inici del segle XX, dins d'un escenari de proposta higienista, sanitàriament, socialment i políticament; des de les conseqüències de la creació dels espais públics i privats (la família) que postula la burgesia; des d'unes noves necessitats de "treballadors dòcils i saludables" (el que valoritzarà la funció social de l'educació-escola i de la infància); etc.
-
La Llei de protecció a la infància de 1904, i la Llei de tribunals de nens de 1918 (que en posteriors reformes passaran a denominar-se tutelars i de menors), i les respostes institucionals que se'n deriven a partir, signifiquen dues manifestacions importants en el procés d'assentament de les estructures de poder de l'Estat burgès a Espanya, i més concretament dels rudiments de l'estat social (sobretot pel que fa a l'acció social cap la infància).
-
Malgrat el contingut tècnic tutelaritzador i positivista d'aquestes regulacions, basat en la "no" responsabilitat i en la possibilitat d'educar (reeducar) els subjectes per a millorar-ne les conductes (component que, d'altra banda, compartiran els diferents apropaments i les diferents posicions de proposta i model social que conviuen, es confronten i se succeeixen al llarg del segle XX), aquestes lleis signifiquen l'inici d'un procés, no exempt de tensions amb l'alternança, segons el moment històric, entre unes propostes de caràcter més caritativoassistencial, i altres de tipus més tecnicoprofessional, el resultat final del qual serà la substitució (amb matisos) de la xarxa beneficoassistencial privada, fonamentalment en mans de la Església de manera quasi exclusiva des de temps medievals, per una altra de caràcter públic.
-
La funció dels sistemes que es dissenyen i implementen volen assegurar la intervenció i el control d'aquest important sector social, la infància:
-
control que s'exercirà tant des del vessant "ideològic", element accentuat en alguns moments fins a nivells insospitables (el primer franquisme),
-
com des de la possibilitat, instrumentalitzada, d'aconseguir mà d'obra especialitzada, barata i poc problemàtica, dòcil; per això, la funció de les escoles professionals serà fonamental;
-
situació que, en els casos de les "joves col·locades", orientades cap al servei domèstic, i en els dels acolliments "agraris", arriba a ser escandalosa.
-
-
Aquesta substitució es fa, a més, amb l'ús d'instruments de participació social (la mateixa Junta n'és una mostra) que possibiliten certs nivells de participació i de presencia laics en la seva actuació i tenen a veure amb els processos d'obertura dels espais socials "públics" que la burgesia fa en les seves primeres accions polítiques i socials.
-
I per acabar, paradoxalment, aquestes dues lleis, malgrat el seu nombre elevat d'instruments de control social, possibiliten un gran pas en la "professionalització" de l'acció social en aquest dos àmbits, amb l'aparició dels nous esforços educatius derivats, d'una manera no prevista, de la necessitat de "classificar" els subjectes atesos. Aquest procés de professionalització s'accentuarà en el període republicà, amb l'actuació de la Generalitat en els anys trenta i en la tot just recuperada democràcia dels primers vuitanta.
Resum
Glossari
- assistència social f
- Un dels tipus d'acció social que s'han succeït històricament, i que es consolida en
el primer terç del segle XX com a superació dels plantejaments centrats en la "beneficència", des d'una formulació
amb els components següents: actuació des de la responsabilitat pública, explicació
i resposta cientificotècnica, donada per intervencions professionals i des del compromís
laic.
Una segona accepció ha reduït el camp semàntic d'aquesta locució a la identificació amb una de les professions predominants que es desenvolupen en aquesta resposta social. - correccionalisme m
- Corrent de caire juridicopedagògic que es configura al final del segle XIX, amb un elevat contingut positivista, basat en la "no" responsabilitat dels nens sobre alguns dels seus actes i en la possibilitat d'educar (reeducar) els subjectes per a millorar-ne les conductes. Es creia en la innocència del nen, però també se'l condemnava a una situació de "tutela" i a la menysvaloració com a subjecte de drets (la generalització de la denominació menor enfront de l'original d'infància en seria un símptoma). Aquest contingut, sobretot en la primera etapa, va ser amplificat pels plantejaments higienistes, que li van fer assumir en alguns dels seus moments un contingut clarament etiquetador i de control social dels infants sobre els que actuava.
- educació especialitzada f
- Terme anterior al d'educació social, cada vegada menys utilitzat, d'origen francès, que defineix un tipus d'intervenció
i acció socioeducativa de caràcter compensatori, adreçada a persones i col·lectius
amb dificultats en el procés de vida i de socialització.
També, en un sentit més ampli, es refereix a un dels àmbits en què històricament s'ha anat configurant l'educació social: el de la intervenció amb famílies, infància o col·lectius en situació de risc social.
A Catalunya aquesta denominació s'incorpora a partir del final del anys seixanta, quan es crea el Centre de Formació d'Educadors Especialitzats de Barcelona a instàncies de Toni Julià i Bosch. Fins al final dels vuitanta es feia servir de manera gairebé sinònima de la d'educació social. - higienisme m
- Corrent que es manifesta en multitud de propostes en l'àmbit sanitari, urbanístic,
social, moral, etc. al final del segle XIX i el principi del XX.
Els plantejaments higienistes es desenvolupen a tot Europa des dels anys setanta del segle XX, tot just desprès de la guerra francoprusiana, que va provocar una gran mortalitat infantil, i coincidint amb una decadència generalitzada a tot Europa de la natalitat. Es produeix una reacció que en l'àmbit social es configura com un moviment de caràcter sanitarista que posa l'èmfasi en les condicions d'higiene, el contacte amb la naturalesa, etc. com a mitjà per a assegurar una menor mortalitat, i moral, amb una referència explícita al regeneracionisme i a la funció de l'educació (d'inspiració positivista). En aquesta reacció i corrent, i sobretot pel que fa a la infància, influeixen els avenços de la medicina, la internacionalització dels mercats (colonialisme) i un cert canvi d'actitud envers la infància, que es comença a veure com un factor de desenvolupament econòmic de la família, a la qual pot aportar més ingressos, i el nou protagonisme de l'educació com a eina de control social.
Exemples a la Catalunya d'aleshores serien les primeres propostes de colònies, l'avenç de les pràctiques talasoterapèutiques, la construcció de nous centres sanitaris (Casa de Maternitat, etc.), entre d'altres, i també la mateixa creació de la Junta de Protecció a la Infància de Barcelona. - juntes de protecció a la infància f pl
- Institucions creades a Espanya a partir de la Llei de protecció a la infància, de
12 d'agost de 1904, amb la funció de protecció de la infància per primera vegada en
la pràctica política, administrativa i socioinstitucional del nostre país. La Llei
s'inspirava en la Llei Roussell (1874) francesa i traslladava alguns dels seus principis
de gran contingut higienista i protectorsanitarista.
El 1931 el seu nom es va canviar pel de juntes de protecció de menors, nom que mantingueren fins a la seva desaparició.
Segons els moments històrics n'hi havia de tipus local (de manera alternant) i provincial (sempre), coordinades per un consell superior d'àmbit estatal. Els fons que en feien possible el funcionament provenien de l'impost del 5% sobre espectacles, creat amb la Llei de pressupostos, de 1911, impost que les juntes provincials s'encarregaven de recaptar, seguir, etc.
La seva pervivència en el temps varia segons l'indret, perquè durant la dècada del 1980 són traspassades a les comunitats autònomes i cada una en regula la continuïtat de manera diversa. En el cas de Catalunya són vigents fins al 1985, quan la Llei de protecció de menors les dissol.
La Junta de Protecció a la Infància de Barcelona va ser una de les més reconegudes al llarg de tota la seva història i en ella van coincidir personatges de la talla de Josep Pedragosa, Ramón Albò, Lluís Maria Folch i Torres, Frèderic Godàs i Vila, Claudi Bassols, Josep Joan Piquer i Jover, entre d'altres. - normalització f
- Podríem definir, en paraules d'ara, la normalització com a Corrent de l'acció social
que posa l'èmfasi en la l'accés als recursos socials i a la circulació normalitzada
de les persones en situació de risc d'exclusió social, enfront de les actuacions que
les «separen i segreguen» de les situacions normals i habituals per a la resta de
població.
En la seva concepció actual, la normalització social parteix de propostes provinents del camp de la sociologia i de la psicologia social i actua juntament amb els conceptes o principis de sectorització, d'integració i d'individualització, que defensen que la millor resposta és la que es dóna en el mateix espai social o es manifesta en la situació de risc, des de la integració en els recursos normals i amb atenció individual a la diversitat de cada persona, amb una articulació específica relacionada amb la «desinstitucionalització», en el cas de la infància, per part de Bowlby, Spitz, entre d'altres. També està influenciat per la psiquiatria comunitària (Kaplan), o l'antipsiquiatria italiana (Llei 180 d'aquell país, sobre «Accertamenti e trattamenti sanitari volontari e obbligatori», del 13 de maig de 1978) i per Franco Basaglia, que es configuren definitivament als anys seixanta i setanta del segle XX. - tribunals tutelars de menors m pl
- Institucions socials de format pseudojudicial, que neixen a Espanya el 1918 i que
són vigents fins a l'any 2000, quan desapareixen fruit de l'aplicació de la Llei 5/2000,
reguladora de la responsabilitat penal dels menors.
Aquests pseudotribunals (en aquests, qui exercia amb el nom de jutge no havia de ser jurista i no es donaven les garanties processals mínimes) són unes de les manifestacions principals del model "correccionalista" i "tutelar", referit en aquest cas a la infància i joventut transgressores, que s'imposa al començament del segle XX.
Les institucions, en la seva creació (per la Llei Montero Ríos, de 25 de novembre de 1918), es denominaven tribunals per a nens. No serà fins a la reforma, mitjançant Reial decret llei, de 15 de Juliol de 1925, quan es denominen, oficialment, tribunals tutelars de nens. I encara s'hauran d'esperar uns quants anys més, fins que la reforma també per Reial decret llei, de 3 de febrer de 1929, perquè aparegui la denominació definitiva de tribunals tutelars de menors.